![](../tyokalut.png)
Käyttötuotteen heuristinen arviointi
Kuvaus
Heuristisen eli kokemukseen perustuvan arvioinnin tarkoituksena on
löytää käytettävyysongelmia tuotteesta käyttämällä sitä ja
kiinnittämällä huomiota sen käyttössä ilmeneviin ongelmiin. Apuna arvion
tekijällä on yleensä heuristinen muistilista, jonka tarkoituksena on
virittää arvioija käsittelemään tietynlaisia ongelmia.
Heuristinen arviointi on alunperin tarkoitettu käytettävyyteen hyvin
perehtyneillä asiantuntija-arvioijilla suoritettavaksi, mutta sitä
voidaan käyttää myös aloittelevien arvioijien kanssa. Tärkeää
arvioinnissa on käyttää useita arvioijia, koska jokainen heistä jättää
huomioimatta suuren osan käytettävyysongelmista.
Heuristinen arviointimenetelmä on niin sanottu
asiantuntijamenetelmä, eikä käyttäjätestausmenetelmä. Arvioijat ovat
siis käytettävyyden asiantuntijoita tai pyrkivät kehittämään omaa
ymmärrystään tuotteiden käytettävyydestä. Heuristista arviointia ei siis
tee peruskäyttäjä tai tuotteen suunnittelija.
Menetelmän etuna on seikkaperäinen lista erilaisista
ongelmakohdista, jotka voivat liittyä tuotteen käyttöön. Ongelman
kuvaaukseen sisältyvän muistisäännön perusteella on arvioijan yleensä
helpompi ymmärtää ongelman luonne ja keksiä ratkaisuehdotus löydettyyn
ongelmaan. Heuristista arviointia voi kokeilla myös prototyyppiasteella
oleviin ohjelmiin, esimerkiksi paperiprototyyppien avulla.
Yleisvaiheet
- Etsi tai tee heuristinen muistilista (alla esimerkkilista).
- Hanki käytettävyysasiantuntijoita (3-5) tekemään arviointi.
Mikäli asiantuntijoita ei ole käytettävissä, käytä arvioijaa, joka EI
ole ollut mukana suunnittelemassa tai toteuttamassa tuotetta.
- Anna asiantuntijoille yleiskuvaus arvioitavasta tuotteesta
(kohdeyleisö, tarkoitus, ja niin edelleen).
- Voit myös antaa asiantuntijoille tehtävän (tai laajemmin
skenaarion), jota he pyrkivät toteuttamaan tuotteella. Tehtävä ei saa
selittää tuotetta, vaan pyytää tuotteesta riippumattomalla tavalla
käyttäjää suorittamaan jokin tehtävä.
- Anna muistilista ja muistiinpanolistat asiantuntijoille.
- Anna asiantuntijoiden arvioida tuotetta ja kirjata ylös virheet
ja niiden vakavuusluokat.
- Kerää asiantuntijoiden muistiinpanolistat.
- Varmista epäselvien ongelmakuvausten tulkinta asiantuntijalta.
- Käy läpi listat ja laske keskiarvot vakavuusluokituksille.
- Tee järjestetty lista ongelmista tyyppeineen ja
vakavuusluokituksineen.
- Korjaa löytetyt todelliset ongelmakohdat ja testaa uudelleen.
Muistilista
Alla oleva kymmenkohtainen muistilista on sovellettu Jakob Nielsenin
heuristisen arvioinnin muistilistasta (Nielsen, 1994). Listaa on
täydennetty esimerkkikysymyksillä, joiden tarkoituksena on valaista
kutakin muistilistan kohtaa, joskaan ei antaa tyhjentävää kuvausta sen
tarkoituksesta.
1. Tuotteen tilan näkyvyys
Käyttäjän pitäisi aina pystyä nopeasti huomaamaan mikä on tuotteen
tila tai toiminto.
- Näkyykö toimiiko tuote? Mistä tietää onko se päällä (mikäli
sähköinen)?
- Mitä toimintoja tuotteella voi tehdä (kehottaako se tiettyyn
toimintoon)?
- Antaako tuote palautetta, kun käytän sitä oikein/väärin?
- Kun olen tehnyt tietyn työvaiheen, kertooko tuote, että nyt vaihe
on valmis?
2. Tuotteen ja tosielämän vastaavuus
Tuotteen ja sen ohjeiston tulisi käyttää tavallisesta elämästä
tuttuja termejä, sanontoja ja käsitteitä mieluummin kuin omaa
erikoistermistöä.
- Toimivatko metaforat loogisesti?
- Onko tuotteen käyttö ristiriidassa muun maailman toimintaan?
- Onko käytetty kieli helppoa ymmärtää?
3. Käyttäjän kontrolli ja vapaus
Käytön pitäisi olla tuotteen käyttäjän määrättävissä, eikä
päinvastoin. Peru ja Tee uudestaan toiminnot ovat suositeltavia.
Kokeileva käyttö, josta ei aiheudu ongelmia, on suotavaa.
- Voiko tuotetta käyttää haluamassaan järjestyksessä vai määrääkö
tuote vaiheiden logiikan?
- Voiko tuotteen ominaisuuksia kokeilla turvallisesti?
4. Yhteneväisyys ja standardit
Tuotteessa tulisi käyttää viestejä ja toimintoja yhteneväisesti
tarkoittamaan aina samoja asioita (eikä vaihtaa merkityksiä lennossa).
Hyvä tuote tukee opitun siirtämistä niin, että olemassa olevien
käyttöstandardien avulla on helppo käyttää myös uutta tuotetta.
- Onko värejä, muotoja, tekstuureja, äänimerkkejä ja muita
muotoiltuja ominaisuuksia käytetty yhteneväisesti tukemaan käytön
ymmärtämistä?
- Onko tuotteen käyttö helposti pääteltävissä muiden
(samankaltaisten) tuotteiden osaamisella?
- Toimiiko tuotteen käyttö loogisesti eri tilanteissa ja
työvaiheissa?
5. Virheiden estäminen
Erinomaiset virheen tunnistukset ja ilmoitukset estävät virheiden
syntymistä ja toistumista. Opastus tulisi olla aina helposti saatavilla
ja ymmärrettävissä.
- Edellyttääkö onnistunut käyttö ohjeiden lukemista?
- Voiko tuotetta käyttää helposti virheellisesti, vai estääkö tuote
virheellisen käytön?
6. Tunnistaminen mielummin kuin muistaminen
Tuotteen toiminnat ja vaihtoehdot tulisi olla näkyviä.
Käyttöliittymän osat ja niiden kontrolloimat toiminnot olisi liitettävä
toisiinsa loogisesti, niin että näiden yhteys on pääteltävissä
tuotteesta. Käyttäjän ei tarvitsisi muistaa tuotteen käyttöä tehdessään
tuotteella eri työvaiheita.
- Ovatko tuotteen aktiiviset elementit muotoiltu niin, että ne
ymmärtää aktiivisiksi?
- Onko eri työvaiheissa tarvittavat ominaisuudet sijoitettu niin,
että aina seuraavan vaiheen toimintoihin siirtyminen on luontevaa?
- Onko tuotetta helppo alkaa käyttämään opettelematta tai lukematta
käytöohjeita?
- Edellyttääkö käyttö tarkkaa keskittymistä ja muistamista – ja
rikkooko työvaiheen keskeyttäminen onnistuneen käytön helposti?
7. Käytön joustavuus ja tehokkuus
Käytön tulisi olla joustavaa ja tehokasta sekä aloitteleville että
edistyneille käyttäjille. Tue pikavalintoja ja henkilökohtaisia tapoja
käyttää eri tavoin. Käytön tulisi olla myös joustavaa ja tehokasta
käyttäjästä riippumatta (muista myös erityistarpeiset).
- Ovatko yleisimmät toiminnot helpoiteni käytettävissä?
- Voiko tuotetta käyttää usealla eri tavalla onnistuneesti?
- Onnistuuko tuotteen käyttö näkö-, kuulo-, motoriikka-, tunto- tai
muuten rajoittuneelta käyttäjältä?
8. Esteettinen ja minimalistinen design
Tuotteessa tulisi olla vain halutun tiedon, toiminnot, tunnelman ja
tyylin ilmaisevat muodot, ei enempää. Esteettisen ilmaisun ei tulisi
olla vaikeasti ymmärrettävää (ellei se ole tuotteen kantava idea).
- Onko tuotteessa käytetty hallitusti värisävyjä, valooriarvoja ja
värikoodauksia?
- Onko muotoja käytetty miellyttävällä ja johdonmukaisella tavalla?
- Onko tyhjää tilaa hyödynnetty selkeyttämään tuotteen
ominaisuuksien hahmottumista?
- Kiinnittyykö huomio tärkeimpiin elementteihin ensin?
- Hallitseeko yksi (tai useampi) elementti koko tuotetta muiden
kustannuksella?
- Onko mahdollinen teksti sopivan mittaista, tyylistä ja kokoista,
jotta lukeminen onnistuu.
9. Virhetilanteiden tunnistaminen, ilmoittaminen ja korjaaminen
Virheilmoitusten tulisi selvitä helposti: mitä tapahtui, miksi näin
kävi, miten asia voidaan korjata ja kuinka se voidaan välttää ensi
kerralla.
- Onko virheilmoitus ymmärrettävissä?
- Selviääkö virhesignaalista mitä tapahtui, miksi ja miten
korjata/välttää tilanne?
- Ovatko virheilmoitukset kohteliaita ja välttävät syyttelyä?
- Ovatko korjaavat toimintaohjeet helposti seurattavissa?
10. Opastus ja ohjeistus
Vaikka pyrkimys olisikin selvitä ilman opastusta ja ohjeita, ovat ne
usein välttämättömiä käyttäjille. Näiden tulisi olla helposti
saatavilla, nopeasti etsittävissä, toimintaan opastavia, käyttäjän
toimintaa tukevia ja riittävän lyhyitä.
- Annetaanko opastusta automaattisesti vaikeissa paikoissa?
- Ovatko ohjeet aina saatavilla?
- Ovatko ohjeet ja opastus käyttötilanne- ja toimintokohtaisia?
- Ovatko ohjeet helposti ymmärrettävissä ja vaiheet
toteutettavissa?
- Ovatko ohjeet lyhyitä (lyhyisiin, mutta kokonaisiin osiin
pilkottuja)?
Vakavuusluokitus
Jokainen arvioinnissa löydetty ongelma tulisi luokitella asteikolla,
joka kertoo asiantuntijan mielipiteen käytettävyysongelman vakavuudesta.
Ongelman vakavuuden luokitus tulisi nojata ainakin seuraavaan neljään
seikkaan:
- Esiintymistiheys: kuinka usein potentiaaliseen
ongelmatilanteeseen törmää? (usein/harvoin)
- Vaikutukset: onko ongelmatilanteesta helppo vai vaikea selvitä?
(vaikea/helppo)
- Toistuvuus: Onko ongelma helposti ohitettavissa, kun sen on
kerran tunnistanut, vai vaivaako se jatkuvasti? (toistuva/ohitettava)
- Markkinavaikutukset: tekeekö virhe tuotteesta markkinoilla
merkittävästi huonomman tai jopa käyttökelvottoman? (merkittävästi
heikompi/ei vaikutusta)
Vakavuusluokka ilmaistaan numeroilla nollasta neljään seuraavasti:
0 = En pidä ongelmaa käytettävyysongelmana
1 = Kosmeettinen ongelma: korjataan kun
ehditään
2 = Pieni käytettävyysongelma: vaikeuttaa
käyttöä, korjataan
3 = Suuri käytettävyysongelma: vaikeuttaa
merkittävästi, korjataan heti
4 = Katastrofaalinen ongelma: lähes
käyttökelvoton tuote, julkistusta täytyy lykätä kunnes virhe on korjattu
Käytettävyysongelmien vakavuusluokittelu on yleensä vaikeaa tehdä
luotettavasti arvioinnin aikana, minkä takia onkin parempi kerätä kaikki
löydetyt ongelmakohdat yhteen ja antaa luokitukset arvioinnin jälkeen.
Asiantuntijoiden tulisi pystyä antamaan vakavuusluokitus myös muiden
löytämistä ongelmakohdista joko lukemalla ongelmakuvaus tai käyttämällä
samaa ominaisuutta tuotteessa itse. Käytännön hyödyn saavuttamiseksi
vakavuusluokituksista, tulisi vähintään kolmen asiantuntijan
luokituksista laskea keskiarvot jokaiselle ongelmalle.
Heuristisen arvioinnin ongelmia
- Edellyttää vahvaa osaamista arvioivilta asiantuntijoilta
- Ei usein paljasta kaikkia ongelmia (ei siis korvaa
käyttäjätestausta!)
- Ei tuota automaattisesti ratkaisuja löydettyihin ongelmakohtiin
(arvioijat eivät aina ole suunnittelijoita)