Muotoilussa yhä useammin pelkkä suunnitteluongelman määrittäminen on haasteellista ja vaatii monialaista osaamista ja ratkaisujen yhteiskunnallisten ulottuvuuksien hahmottamista. Yhteiskunnallisista ongelmista nousevat vaikeat muotoiluhaasteet edellyttävätkin melkein aina eri alojen suunnittelijoiden ja asiantuntijoiden tiivistä yhteistyötä onnistuneen ratkaisun löytämiseksi. Suunnitteluhaasteet, jotka lähtevät ongelman määrittelyn monitahoisuudesta, vaativat myös suunnittelijoilta uudenlaisia ratkaisumalleja. Siksi on syntynyt tarve uudelle yhteistyömallille aiemman yksilökeskeisen designnäkökulman korvaamiseksi.
Yhteisöllinen tutkiva suunnittelu on malli
designprosessista, joka pohjautuu tutkivaan yhteisölliseen
oppimiseen ja sen taustalla olevaan pedagogiseen teoriaan. Suunnittelun
lähtökohtana ovat yhteisön itsensä
määrittämät suunnitteluongelmat ja jaetut
välineet näiden ratkaisemiseen. Mallin periaatteena on,
että suunnittelussa käytettävä asiantuntemus on
hajautunut, eikä sen voida osoittaa kuuluvan vain yhdelle
asiantuntijalle.
”To think better you must have deeper
understanding; to gain deeper understanding you must solve problems; to
solve problems you must put forth effort and take risks.” - Carl
Bereiter
Tutkivassa suunnittelussa pyrkimyksenä on löytää ongelmien uniikki luonne. Suunnittelijat hahmottavat designhaastetta yhdessä ja etsivät kokeilujen kautta mahdollisia ratkaisuja löydettyyn haasteeseen. Tämä tapahtuu sekä tutkimalla aiempia haasteita ja ratkaisuja että niiden tarkastelemista uusilla tavoilla.
Suunnittelijan työssä etsitään ja
hyödynnetään myös muiden asiantuntija-alojen
tuottamaa tieteellistä ja käytännöllistä
tietoa, jonka perusteella suunnittelun kontekstia ja sen rajoitteita
muodostetaan. Merkittävä rooli on käyttäjillä,
jotka ovat käytön asiantuntijoita suunnitteluprosessissa.
Myös ajattelun ja tiedon esittämisen, jäsentämisen
ja välittämisen apuvälineet ovat tärkeä osa
suunnittelutyön hajautettua asiantuntemusta.
Yhteisöllisessä suunnitteluprosessissa tiedon jakamista
suunnittelijoiden ja käyttäjien kesken pyritään
parantamaan uusien ideoiden kehittelyvaiheesta lähtien erilaisin
menetelmin. Yhteisöllisessä tutkivassa suunnittelussa
suunnittelijat eivät siis ainoastaan tutki designhaastetta ja
ratkaisuja yhdessä, vaan he kokeilevat ja kehittävät
uusia suunnittelun tapoja.
Yhdessä tekemisen lisäksi myös suunnittelijan omaan
tekemiseen tulee uudenlaista merkityksellisyyttä, kun
esitetään, kehitetetään ja kokeillaan itselle uusia
aiheita ja menetelmiä, eikä pyritä ratkomaan puhtaasti
ulkoa annettuja haasteita jo tunnetuilla menetelmillä.
“Teaching is the achievement of shared
meaning.” D. B. Gowin
Yhteistyö ja yhteisöllinen suunnittelu ovat yhä keskeisemmässä asemassa nykypäivän suunnitteluammateissa. Ongelmat vaativat monen eri alan näkemystä ja osaongelmien huomioon ottamista. Ammattilaisten suunnitteluprosessissa on oleellista yhteisesti jaettu tietämys, kuten yhteiset suunnitteluideat, niiden tulkinnat ja visuaaliset luonnokset. Tärkeää yhteisöllisessä suunnittelussa on yhteinen tuottaminen, tuotosten jakaminen ja jatkokehittäminen.
Eri insinöörialojen, teollisen muotoilun ja arkkitehtien suunnittelutyö on perustunut tiimityöskentelyyn, mutta nykyisin sellaisetkin suunnittelun alueet kuten tekstiili- ja vaatetussuunnittelu perustuvat eri osaajien tiiviiseen yhteistyöhön. Suunnittelijat joutuvatkin usein etsimään muiden asiantuntija-alojen tuottamaa tieteellistä ja käytännöllistä tietoa.
On myös tavattoman tärkeää hankkia tuotteen käyttäjän näkökulmaa edustavaa tietoa, joka saattaa liittyä suunnittelun kontekstiin ja suunnittelun rajoitteisiin (esimerkiksi lääketieteellinen tieto lasten allergioista ja allergisoivista tekstiilimateriaaleista). Yhteisölliseen suunnitteluun perustuvassa mallissa yhtenä lähtökohtana onkin saada käyttäjä asiantuntijana mukaan suunnitteluprosessiin. Käyttäjä toimii käytön asiantuntijana osana suunnitteluyhteisöä.
“All higher [mental] functions originate as
actual relations between human
individuals”- Lev Vygotsky
Yhteisöllinen suunnittelu perustuu näkemykselle hajautuneesta ymmärryksestä tai asiantuntemuksesta. Hajautunut asiantuntemuksen hyödyntäminen tarkoittaa yksilön tiedonkäsittelykyvyn rajoitusten kiertämistä fysikaalisesti, eli nojautumalla erilaisiin apuvälineisiin ja sosiaalisesti, eli muiden ihmisten kanssa jaetun ajattelupanoksen avulla.
Fysikaalisesti hajautunut ymmärrys tarkoittaa ihmisen ajattelun ja päättelykuorman jakautumista yksilön ja erilaisten ajattelun apuvälineiden kesken. Ihmisen älykäs toiminta perustuu muistia ja päättelyä tukevien kulttuurituotteiden käyttöön. Tällaisia ajattelun apuvälineitä ovat muun muassa erilaiset esitystavat (piirros, luonnos, prototyypit), mallit (prototyypit, pienoismallit), teoriatyövälineet (tutkimusmenetelmät) ja tietojärjestelmät (tietokoneohjelmat).
Sosiaalisesti hajautunut asiantuntemus tarkoittaa, että ihmisen tiedonkäsittelykyvyn rajoitukset kierretään jakamalla päättelykuorma usean yksilön kesken. Lähtökohtana on ihmisten välinen työnjako. Monien suunnittelusaavutusten edellytyksenä onkin useiden ihmisten organisoitu ja tavoitteellinen yhteistoiminta.
Sosiaalisesti hajautuneessa ymmärryksessä on kyse prosessista, jonka aikana useat ihmiset jakavat tietoon, suunnitelmiin ja tavoitteisiin liittyviä kognitiivisia ja taidollisia resursseja. Näin toimiva yhteisö pyrkii saavuttaamaan sellaista, mitä yksittäinen ihminen ei pystyisi toteuttamaan. Sosiaalisesti hajautuneen ymmärryksen tietoarvo nojautuu siihen, että epätäydellisellä tiedolla varustetut yksilöt pystyvät sosiaalisessa vuorovaikutuksessa saavuttamaan täydellisemmän, yksittäisten yksilöiden mahdollisuudet ylittävän ymmärryksen.
Käsityön ja suunnittelun opetusta on varsin vahvasti leimannut yksilökeskeisyyden korostaminen. Hyvin usein ratkaistavaksi annetut suunnittelutehtävät perustuvat opiskelijoiden omiin tarpeisiin ja hyvin yksinäisin ponnisteluin tuotettuihin ideoihin.
Yhteisöllisen suunnittelun näkökulmasta suunnittelijoita ja alan opiskelijoita tulisi ohjata ratkaisemaan todenmukaisempia ja autenttisempia yhteiskunnallisia suunnittelutehtäviä. Lisäksi suunnittelijoita tulisi ohjata työskentelemään suunnitteluryhminä, joilla on käytettävissä muita suunnittelukohteeseen liittyviä asiantuntijoita ja tuotteen todellisia käyttäjiä
Suunnittelun opetuksessa opiskelijoita tulisi kannustaa tuottamaan
suunnitteluongelmia ja uusia ideoita ja arvioimaan niitä
kriittisesti yhteisen keskustelun ja syventävän tiedon
varassa.
Suunnitteluprosessissa on oleellista suunnittelutehtävän analysointi ja kontekstin määritteleminen. Suunnittelutehtävän kiteyttämisessä on kyse ongelman asettamisesta. Prosessin edetessä tehtävää voidaan kuitenkin määritellä uudelleen, muokata tai jopa muuttaa sitä. Suunnittelija tarvitsee suunnitteluprosessin aikana usein myös uutta suunnittelun kohteeseen liittyvää syventävää tietoa.
Tiedon jakaminen muiden yhteisössä toimivien kanssa tukee yhteisöllistä suunnittelua. Suunnittelu etenee yhä tarkentuvien ongelmien määrittelemisen ja uusien tarkentuvien työskentelyideoiden luomisen välityksellä. Suunnitteluprosessi etenee siten spiraalisena ja asteittain syvenevänä prosessina. Voidaan puhua vaiheittain tarkentuvasta tutkimisesta.
Mallin tavoitteena on ohjata suunnittelijat määrittelemään suunnittelun kontekstia sekä käsittelemään sanallisin ja kuvallisin luonnoksin suunnitteluongelmia. Tutkivassa suunnittelussa on tärkeää ohjata suunnittelijoita ulkoistamaan suunnittelun kriittisiä vaiheita ja jakamaan kaikkia prosessin osatekijöitä muiden yhteisön jäsenten kanssa. Tämän ulkoistamisprosessin välityksellä ratkaisuehdotusten heikot ja vahvat puolet ja merkitykset saadaan selkeämmin esille ja yhteisen keskustelun kohteeksi.
Tutkivassa suunnittelussa tavoitteena on myös suunnittelun
toimintamallien kehittäminen. Suunnitteluhaasteita
määriteltäessä ja ratkaisuehdotuksia
esitettäessä kiinnitetään lisäksi huomiota
menetelmiin, joilla näihin päästään.
Näitä menetelmiä kuvaamalla, kritisoimalla ja uusia
variaatioita kokeilemalla voidaan löytää myös
suunnittelutyöhön uusia ratkaisuja. Tutkiva suunnittelu
tutkii siis aktiivisesti sekä uusia haaste ja ratkaisu -pareja
että näihin tähtääviä menetelmiä.
Tutkivassa yhteisöllisessä suunnittelussa tämä
tapahtuu lisäksi niin, että suunnittelijat
jakavat myös keskeneräiset ajatukset keskenään ja
kehittävät niitä yhdessä eteenpäin ja siten
ylittävät yksittäisen suunnittelijan tiedon ja taitojen
rajoitteet samalla kuitenkin kehittäen niitä
eteenpäin.
“Any true understanding is dialogic in nature.” - Mikhail Bakhtin
Yhteisöllisellä ja hajautuneeseen asiantuntijuuteen perustuvalla suunnittelulla tulee olemaan yhä keskeisempi merkitys nykypäivän ja tulevaisuuden suunnittelussa. Uusi tieto- ja viestintäteknologia on omiaan tukemaan intensiivistä suunnittelutyötä: se mahdollistaa yhteisen työskentelyavaruuden erilaisten verkkopohjaisten ryhmätyösovellusten kautta, välittää suunnitteluyhteisön jäsenten viestintää ja tarjoaa yhä kehittyneempiä välineitä tiedon esittämiseen.
Tieto- ja viestintäteknologia voi auttaa etsimään, esittämään ja analysoimaan tietoa ja jakamaan suunnitteluyhteisön muiden jäsenten kanssa kaikkia prosessin vaiheita. Yhteisöllinen tutkiva suunnittelu tapahtuukin yhä useammin tietotekniikan välittämänä prosessina, jossa suunnittelijat jakavat tekstiä, kuvia ja yhteistä toimintaa ryhmätyösovelluksen avulla.
Esimerkki tällaisesta ryhmätyösovelluksesta on
FLE3-oppimisympäristö, jota on käytetty suunnitteluun
syventyvien opiskelijoiden yhteisöllisen oppimisen
apuvälineenä. Se tukee hajautuneen ymmärryksen
hyödyntämistä siten että se auttaa tallentamaan ja
yhdessä kehittämään muotoiluprosessissa
syntyviä tuotoksia. Alla oleva kaavio kuvaa
yhteisöllistä tutkivaa suunnitteluprosessia, niin kuin se
tapahtuu FLE3-ympäristössä:
Yhteisöllinen tutkiva
suunnitteluprosessi FLE3-oppimisympäristössä.
Yllä kuvatussa prosessissa suunnittelun keskeisempinä
vaiheina ovat suunnittelualueen jäsentäminen,
tehtävänannossa määritellyn suunnittekontekstin
rajaaminen ja suunnittelukohteen määrittäminen.
Nämä tapahtuvat keskustelevana prosessina, jossa omia
ongelmia, löydöksiä ja ideoita jaetaan muiden
yhteisön jäsenien kesken.
Suunnitteluprosessi ei etene suoraviivaisesti vaan dynaamisesti
ja kehämäisesti. Prosessin eri vaiheet eivät erotu
selkeästi toisistaan, vaan suunnittelijalla on vapaus liikkua eri
abstraktiotasojen välillä. Suunnittelussa sekä toistuvat
ja tarkentuvat alussa kenties epämääräiset
alustavat ideat, jotka prosessin edetessä kehittyvät
tarkemmin määritellyiksi ratkaisuiksi. Tämän
portaittain haasteellisemmaksi muuttuvan toiminnan keskeisenä
piirteenä on suunnittelijoille luontainen tapa
käyttää visuaalisia esityksiä ja kirjallisia
muistiinpanoja suunnitteluideoiden esittämiseen ja muistin
tukemiseen.
Kun suunnittelijat jakavat tuotoksiaan ja kehittävät
sekä niitä että niihin johtavia
suunnittelumenetelmiä yhdessä eteenpäin, he ovat mukana
tutkivassa yhteisöllisessä suunnitteluprosessissa.
Oppimisympäristö on vain näiden tuotosten jakamisen
tukena, eikä se ole edellytys yhteisölliseen ja tutkivaan
suunnitteluun.